Грифин. Грифин, какво казах?
На средата на играта съм. - Ще играеш само, ако пиеш драмамин.
Късно е за драмамин. Почти стигнахме. - Не ми върти очи!
Да не искаш пак да повърне в колата? - Аз се извиних.
Ама че завоня тогава. - Стана, без да искам.
Никой не те обвинява. - Вонеше.
Водя се по джипиеса. - Виж, казва: "Наляво по Кити хок".
Не, татко, не може да живеем тук. - О, я стига.
Още не си видяла къщата. - Има електропровод.
Вече чувствам как получавам тумори. - Никой няма да получи тумори.
Какви тумори? - Майтапя се, глупако.
Майтапя се, глупако! - Не казвай това, миличка.
След 30 метра направете обратен завой. - Какво?
Завоят ли изтърва? - Да, госпожо.
Хайде.
Хубаво, нали? - Да.
Уютно. - На мен ми харесва.
И на мен ми харесва. - И на Пиги-корн й харесва.
Г-н и г-жа Боуен? - Закъсняхме, защото изпуснахме завоя.
Модерни технологии. - Влизаме да разгледаме, нали?
Този скоба е готина.
Прекрасно дърво, нали. По-старо е от повечето къщи тук.
Ще се катерим по него. - Мамо, ето я кухнята.
Отивам да си видя стаята. - По-бавно по стълбите, моля те.
Охранителната система работи. Собственикът е технофил
и къщата е подсигурена срещу всичко възможно.
Има тонколони на всички стени, така че навсякъде се чува,
включително в двете нули. - Оттук е за кухнята, нали?
Искате ли да я видите? - Естествено.
И двамата ли сте работещи? - Аз не. Аз гледам децата.
Ейми е невероятен писател. - О, Ерик!
Сега се прави на скромна, но е истина.
Опитвам се, но всъщност времето не ми стига.
Повярвайте, зная. Имам две деца. В колеж са и се радвам, че заминаха.
Искам да кажа, че отново имам личен живот.
Къде казахте, че работите, г-н Боуен?
В "Джон Диър", в Молийн. - Прекрасна фирма.
Имахме косачка със седалка. Ползвахме я дълго. Страхотна фирма.
Сега щях да съм поласкан, ако не ме бяха съкратили.
Съжалявам, не бях разбрала... - Нищо. Наистина имат добри косачки.
Е, да, но... - Налагаха се икономии и ме съкратиха.
Ерик, ела да видиш това.
Да, мила, но тъкмо водя смущаващ разговор с нашата агентка.
Ела да видиш. - Може ли?
Изчакайте ме тук. - Моля.
Виж, там отпред има поляна. - О, да.
Чия собственост е поляната? - Общинска.
Прекрасно място за горски пожар.
Опитай се да го харесаш.
Добре, ще се опитам.
Искате ли да разгледате горния етаж? - Да, с удоволствие.
Това основната спалня ли е? - Точно така.
Хареса ли ти? - Харесвах нашата къща повече.
Това вече не е възможно, миличък.
Може да й казвате спалня, но онази стая е просто таван.
Грифин може да спи там.
Тук е много светло, нали, Ерик?
Прекрасно. Да. Много хубаво.
Къщата гледа на...
Да, от тази страна на улицата е малко по-тихо,
но само една пряка по-нагоре отново става шумно.
Смешно, да.
Пиги-корн?
Не, Пиги-корн не е мое бебе. Тя е кукла.
Тя е полу-прасе, полу-еднорог. И има малък рог. Грух-грух.
С кого разговаряш?
С никого.
Мамо, тази къща ни харесва.
Боже, това тук е заяло.
Сигурно е от влагата. Миналата седмица валя.
Ами, не знам.
Всички къщи на тази цена са такива. А тая е по-добра от всички разгледани.
Така че, мисля, може би... - Може би.
В този квартал има много просрочени ипотеки.
Можем да преговаряме за цената.
За каква сума става дума?
Внимавай, бе, човек!
Съжалявам.
Перфектно. - Дръж се, малката. Всичко е временно.
Съсипахме ти живота. - Добре.
Стига, де. - Каза, че искаш да ги махнеш.
Майтапиш ли се? Това са ми старите бати. Пазя ги за Грифин.
Да, бе! - Гриф, ела да си подаваме.
Хей, старият Силвър! Да. Браво! Отбор "Боуен"!
Ерик, остави го на мира.
Сближаваме се. - Не мисля така.
Сега ще ти хвърля топка. - Защо?
Защото е готино. Ще я хвърля висока, а?
Гледай да я хванеш. Добре, готови!
Идва право при теб. Е, моя грешка.
Изтървах. - Няма нищо.
Ще опитаме по-късно. Моя грешка. Хвърлих твърде силно.
Обаче, вземи топката, нали? А така!
Може пък да играе футбол. - Да. Или пък шах, Ерик.
Ще изхвърля тези неща.
Виждала ли си топката?
Мамо! Мамо! Дървото издава шум. - Какво?
То изръмжа. - Виж сега, Гриф. Дървото е старо.
Като остареят, нещата започват да скърцат.
Кажи ми го пак. - Като татко!
Как да помогна да се почувстваш по-добре?
Не знам. - Защо не идеш да разгледаш стаята си?
Може ли да изхвърлим това? - Не знам.
Кажи да. Майките също скърцат като остареят.
Ами, ако лошите счупят прозорец? - Алармата ще се включи.
А ако прережат жиците на алармата? - Жиците са в къщата.
Ами, ако отидат до трансформатора и прережат жиците оттам?
Ще ги удари силен ток и ще умрат.
А ако са умрели, не могат да влязат в къщата.
Успя ли да я включиш? - Почти.
Дали пък да не си вземем куче? - Не!
Тук пише, че първо набираш кода и после натискаш "запомни".
Така ли, умнико? - Ох, какво беше това?
И с мен се случи. Странна работа. А още дори не е зима.
И те намерили къщичката и я изяли цялата.
Какво правиш?
Играя си.
Искаш ли да видиш един номер?
Какъв номер?
Няма начин. Как го правиш?
Сега ти пробвай.
Много си смешен!
Да му се...
Какво е това?
Обицата ми падна зад пералнята. - Това е кофти. Ще ида да я потърся.
Там има някакъв теч.
Страхотно. Добре дошли в новата къща.
Трябваше да направя нещо. Тази къща и истинска дупка.
Даже няма молове. Сякаш са ги забранили.
Гадна работа. Баща ти не може да... - Чакай...
В тази къща, строена 1920 г., е извършено убийство.
О, да, харесвам това предаване.
О, боже, този е истински изрод.
Знам.
Аз съм Кариган Бърк и съм тук да прочистя къщата.
Да. Харесва ми как казва: "Сега къщата е чиста!".
Хей, може ли да намалиш малко? - Влез.
Малките си легнаха.
Здравей, Лорън. - Здравейте, г-жо Боуен.
Благодаря. Лека нощ.
"Г-жо Боуен"?
Добре, буболечки. Време е да си лягате.
Каква бъркотия. Ще подредиш ли, Гриф?
Вратата заяде. - Страхотно!
Мисля, че вътре има магнити. - Не са магнити. Това са мои приятели.
Кои са тези приятели? - Изгубените хора.
Изгубените хора ли? И кои са те?
Живеят тук, но не им харесва. Искат да си отидат у дома.
О, скъпа, ние сме у дома.
Не сме изгубени.
Това ще е домът ни известно време. - Добре, мамо.
Сигурна ли си?
Но защо точно аз трябва да съм тук?
Защото това е най-готината стая в къщата.
А ти си най-готиното дете в къщата.
Не ми харесва таванът. - Стига глупости. Хайде.
Кое е моето супермомче? - Мамо!
Да не си вече твърде голям за това? - Не.
Тогава кое е моето супермомче? - Аз.
Да, така е.
Обичам те. - И аз те обичам.
Хайде, заспивай вече.
Нощната лампа! Нощната лампа!
Ох, извинявай, извинявай. Сега вече е добре, нали?
По-добре ли е?
Грифин, няма от какво да се боиш.
Добре.
Лека нощ, приятел. - Лека нощ.
Гриф за какво се прихвана? - За нощната лампа.
"Нощната лампа, нощната лампа!" Не зная какво му има.
Ами, имаме твърде много деца. - Да. Да бяхме спрели след второто.
Не Мади е проблемът! - Още не.
Да пием за малките калпазани.
Дали да не го заведем на психиатър? - Не, не. Добре си е.
Не е добре. Всичко е задето го изгубих в мола.
Скъпа, това беше преди три години. А и ти беше по-изплашена от него.
Просто някои деца са по-нервни. Брат ми беше такъв.
Да, а сега живее сам в каравана. - Не е сам.
Не, има къмто 20 папагала. - Не ми става по-добре като те слушам.
Може да станеш треньор. - Къде, в гимназията ли?
Да, все ще е нещо. Искам да кажа, че ще си по-щастлив.
Но ще съм гладен. Заедно с вас. Не мога да издържам семейство с това.
Трябва да тръгна на работа. - Пак ли с това? Стига, не го искаш.
Ще ме оставиш сам с диванетата? - Трябва ми ново бельо.
Виж това. Тъжна работа. - Бельото ти е тъжна работа?
Да, бельото ми е тъжна работа. - Но моето е щастливо, тъй че идвай.
Сериозно. Не може да стоиш и чакаш нещо със заплата като предишната ти.
Мисля, че седиш и чакаш. - Защо да не потърся нещо?
Защото решихме, че аз ще работя, а ти ще пишеш книгата си, нали така?
Не мога да я напиша. - Ще почнеш, когато децата...
Не го приписвай на децата. Аз съм си виновна.
Все ще намеря нещо. Имай ми доверие.
Утре ще ходим на гости вечерта.
Ти обичаш гости. Ще ме гледаш как пия бърбън.
Ще бъде голяма досада. Ние дори не познаваме тези хора.
Гари ги знае. Казва, че мъжът търси работници.
Може да ни се вдигне късметът. Не се ли чувстваш късметлийка?
Мисля, че нещо се надига. - Ама, че си хамав!
Аз ли съм хамав? Аз ли?
Ами ти, с тъжното бельо? - Сваляй гащите.
Да, госпожо. Наистина ли? - Да, наистина.
И действай. - Готово.
Тате! - Да!
Какво има, приятел? - Горе има нещо.
Мисля, че в стаята ми има нещо. - Сега се качвам.
Толкова за късмета. Не мърдай оттук. Сега идвам. Мисли за мръсни неща.
Какво има, синко? Къде е това? На тавана?
Къщите издават звуци нощем. Нормално е, повярвай ми.
Старата ни къща не правеше така.
Да, това е вярно.
Кажи, къде чу този шум?
Откъде се взеха тези клоуни? - Намерих ги там вътре.
Защо ще събират клоуни в кутия?
Хората събират разни странни неща, приятел.
Тук горе не ми харесва. - Да не си изплашен? От какво?
От всичко.
Това ще отмине. Опитай се да се тревожиш по-малко, дете.
Знаеш ли? Ако все се плашиш и Мади ще започне да се плаши.
Трябва да си за пример. Ти си баткото. Трябва да си смел, нали?
По дяволите!
Какво е това?
Говори ми.
Защо витаеш тук?
Използвай ме. Ще те освободя.
Какво става? - Не зная.
Ерик, какво става там горе?
Какво, какво?
Имаме си катерица. - Голямо си куку!
С голяма пухкава опашка. Ужас!
Прекрасно. Гризачи.
Утре слагам капан.
А като я хванеш в капана, ще я пуснеш ли в гората?
Да, разбира се. Ще бъдеш ли щастлива?
Няма да спя горе, докато не я изгоним.
Къде си?
Добър ли си?
Как си влязъл там?
Плака ли?
Как да ти помогна?
Но аз не те виждам.
С кого си там?
Може ли и Грифин да дойде?
Да, смела съм.
Трябва да попитам мама.
Не.
Не ме е страх.
Да.
Но как ще дойдеш тук?
Мади, какво става?
Те идват.
Кои? Кои идват?
Мади, махни се от телевизора!
Какво става?
Те са тук.
Тук пише, че вероятно има разхлабен проводник в таблото.
Ще викна електротехник. - Ще платиш за нещо, което мога и сам?
Ще ни отреже главата. Гриф ще помогне. - Гриф ще помогне за елтаблото?
Да. Между другото разбрах, откъде е влязла катерицата.
Под покрива има дупка. Ще я запуша. - Тате, не искам овесени ядки, а пица.
За закуска ли? - За цялото време.
Три пъти на ден? - Грифин!
Казах да не ми пипаш телефона. - Не съм.
Тогава защо не работи? - Откъде да знам?
Ето, почва се. - Трябва ми нов телефон.
А, така ли? - Без повече телефони, мила.
Татко, това не е лукс, а необходимост.
Ами, ако стане нещо спешно? - Не мога да си го позволя, мила.
Глупости. - Виж каква си егоистка.
Това са глупости!
Ако искаш нов телефон, иди работи. - Ще отида, когато ти отидеш.
Ей, тя си има работа! - Какво каза?
Вие, деца, сте работата й! - Да, но явно не ме бива.
Не мисля, че не те бива. - Благодаря ти, миличък.
Мади, помниш ли снощи?
Когато каза: "Те са тук"?
Какво значеше това? Кои са тук?
Просто едни приятели. - Така ли?
Въображаеми приятели?
Не, те са изгубени хора. Не са въображаеми, мамо.
Това момиче ще ме побърка. Наказана е.
Съдия Боуен се произнесе. Поне за 24 часа.
Напомни й, че довечера ще ви гледа, нали?
Мразя, когато Кендра ни гледа. - Тя също, миличък.
Ще ида да купя капан. - Добра идея.
Какво е това? - Грифин, хвърли го. Веднага.
Какво е това? Кокал ли? - Пусни го веднага.
Сигурно е от погребан домашен любимец. Май е от кон.
А може и да е от прасе. Прасе. - Шашкаш ли се?
Спри! - Какво ти става?
Добре, остави го пак там.
Тази карта не мина. - Съжалявам, за което.
Жена ми каза, че ще спре едната карта, защото й е излишна.
Но не знаех, че я е спряла. - Не е спряна. На червено е.
Това ли излезе? - Да.
Добре, да пробваме с тази.
Хубава престилка. В профсъюза ли сте?
Ще получите ли добра пенсия като работите тук?
Пак не става. - Така ли?
Да, и тази карта е "спряна".
Втори страйк, а? Добре. Магията става на третия път.
Стискам палци.
Какво? Стана ли? Харесвам този звук! - Да, стана.
Добре.
По дяволите! Грифин! Помолих те да качиш комиксите горе.
Тъкмо щях да ги качвам. - Да, а аз щях да се пребия.
Вероятно, защото вървиш и играеш на играта.
Благодаря ти.
Мади? Ти ли си?
Мади?
Мади.
Не е смешно.
Слизайте всички. Семейно събиране. - Тате! Тате!
Кендра! - Тате, трябва да ти кажа нещо.
Какво е станало навън с цветята? - Не зная.
Взел си пица? Направих пилешки хапки. - Нищо, ще изядем и двете.
Бебчето ми искаше пица. От двете ще стане пилешка пица.
Тате, стана нещо много странно. - Защо ми крещиш, Грифин?
Какво? - Какво ли? Ето какво.
Какво е това? - Какво ще кажеш?
Не може да бъде. Слизай ми от гърба.
Благодаря ти, тате. - Тате, и познай!
Топката се търкулна сама до гардероба. - Ей, я вижте!
Взех ти оня дрон, дето искаше. Погледни, не е ли готин?
Татко, не ме слушаш. - Има и камера.
Какво правиш? - А ти какво правиш, злато?
Я виж тук! Нали ги искаше? Ще си ги сложиш довечера.
Тате, това не е всичко! Стана кула от комикси! И ми гръмна в лицето.
Просто се появиха от нищото. - Така ли? Луда работа.
Не е смешна, тате. - Как плати всичко това?
Как мислиш? Откраднах го. Обрах една банка.
Ще трябва да върнем всичко. Всичко обратно.
Мамо, не. - Няма нищо да връщам.
Заслужаваме да се поглезим. - Защо никой не ме слуша?
Грифин, боже! Цял следобед е така.
Казвам ти, че слагам парола на телефона си,
за да не влизаш в него. - Не го настройвай.
Трябва да се преместим. - Няма да се местим. Стига!
Очаквам това от Мади, но вече мисля, че той е бебето в семейството.
Ето, мамо. - Благодаря ти, миличка
Грифин, извинявай. - Не мина както исках.
Как е пицата? - Не е хубава.
Не ли? - Не.
Пробвай я с хапките. Малко по-добре е.
Аз съм ужасен човек. Нарекох сина си "бебе".
Ако може да ти е утеха, майка ми ме наричаше с много по-лоши думи.
Нещо не е наред с него, Ерик.
Не е само тревожността.
Той е добре. - Не е добре!
Говори безумни неща и им вярва.
Какво да направя? Искаш ли да... Ще го заведа да го види някой.
Как, щом харчиш пари, които нямаме? Защо го правиш?
Защо го правя ли...
Защо харча пари? Правя всичко по силите си.
Искам да ви дам, каквото ви трябва. Искам...
Знам, знам, знам. Виж, виж, беше лош ден.
Нещата ще се оправят.
Ще ида да се приготвя. - Добре.
Сега въртележка! - Тате, счупи ми врата. И ръката!
Татко, ами ако катеричката пак влезе?
Запуших дупката. Сега сме като Форт Нокс.
Тогава защо е капанът? - За всеки случай. За по-сигурно.
Катеричките са хитри. Не се тревожи. - Довиждане.
Пусни алармата и се обади, ако трябва. - Добре, от новия телефон.
Дръжте се прилично. И заключи вратата. - Довиждане.
Искам да стоя будна цяла нощ. - Не, Мадисън...
Качвай се горе. - Не.
Добре. Завита ли си?
Чакай, Пиги-корн каза, че искала още целувки.
Така ли? Колко?
Казва: три. - Три ли?
Три. - Сигурна ли си? Добре.
Една, две, три... Двайсет. Деветстотин.
Не мога да заспя.
Защо?
Мисля, че се задава буря.
Били сте с Гари в един отбор в колежа.
Имали сте страхотен удар. - Бях в Тройно-А и още ме бива.
Без илюзии, Барбара.
Можел е да играе във висшата лига, но е много скромен.
Не можех заради травма в рамото. Какво да се прави.
Добре, че сте имали запасен вариант.
Няма лошо - костюм и вратовръзка. Изкарват се пари за наема.
Имам костюм и вратовръзка за понеделник сутрин, ако кажете.
В колко часа започвам? В девет?
Току-що се преместиха в Уилоу пойнт. - Брат ми имаше къща там през 90-те.
Не ходехме у тях заради гробището. Направо ме побиваха тръпки.
Какво гробище? - Всичко там е строено върху гробище.
Е, да, но нали го преместиха? - Строителят го измести в Брокстън.
800 декара. Но това беше преди години.
Шегувате ли се? Преместили са цяло гробище?
Агентът на имота не ви ли го каза? - Не, не ни го казаха.
Не е ли гадно да се местят всички тези погребани хора.
Е, все пак не е някаква свещена племенна земя.
И е само на 10 мин. път. Всеки може да отиде при близките си.
Но пък сега е в по-хубав квартал. Съжалявам.
Няма от какво да се боя.
Помощ!
Моля ми, помогнете!
Кендра!
Мади.
Ще стане много лошо.
Грифин?
Грифин? Страх ме е! - Не отивай до гардероба.
Не ме оставяй!
Кендра! Кендра!
Кендра!
Грифин! Моля те, отвори вратата!
Помогнете ми! Моля ви, помогнете и!
Отвори вратата!
Какво, по дяволите, е това?
Скъпа, спри... спри колата.
Спри.
Помогнете ми!
Гриф! - Татко! Помощ!
Грифин! - О, боже! Миличък, добре ли си?
Мамо, мамо! - Какво става, по дяволите?
Мамо! Татко, мамо! Навсякъде имаше гласове...
Бях заключена в мазата, а дървото грабна Грифин.
По-бавно, не те разбирам. - Не мога да намеря Мади!
Мадисън?
Мади, скъпа...
Мадисън!
Мади?
Мамо...
Мадисън? - Мамо...
Мамо.
Мамо?
Мамо.
Гриф, какво...
Мамо? Мамо?
Мади, къде си?
Мамо. Мамо.
Тате, ти ли си?
Дори не знаем какво е станало. - Зная, но трябва да им кажем.
Не можем да извикаме полиция. Какво ще им кажем? Че дъщеря ни...
Не знаем какво е станало. Трябва да разберем какво е станало.
Чуй ме. Ако повикаме ченгетата, те ще обвинят нас.
Не, няма да обвинят нас. Ще им кажем, какво е станало.
Ще им кажа истината. Просто ще им кажем истината.
Ще им кажем истината заедно, скъпа. - Просто ще им кажа истината.
Не знаем каква е истината, скъпа. - Ерик, трябва да се обадим някъде.
Трябва да има някого, който ще ни повярва.
Грифин първи забеляза. Шумове... странни неща.
Мислехме, че си измисля.
Извинявай, мъниче.
Не знаехме къде другаде да отидем. - Добре е, че сте дошли тук.
Когато учих тук, този отдел имаше налудничава репутация.
И все още е такава. А къде е съпругът ви?
У дома с Кендра, най-голямото ни дете. Не искахме да оставим Мади сама.
Последно сте имали контакт с нея, след като е изчезнала?
Само веднъж, през телевизионния приемник.
Знам колко налудничаво звучи това. Напълно абсурдно.
Не, ни най-малко не звучи налудничаво.
Вината е моя. - Не, не. Погледни ме. Не си виновен.
Защо мислиш, че вината е твоя? - Оставих я сама.
Знаех, че не бива. Но ме беше страх.
Естествено, че те е било страх.
Трябва да върнете сестра ми.
Трябва.
Можете ли?
Ще опитам.
Това е телевизорът,
срещу чийто екран Мади беше притиснала ръцете си.
Това е стълбището, където дървото е сграбчило Грифин.
Може да има нещо общо с Мади. Да, и това. Пуска ток.
Да искате сандвичи? - Не няма нужда.
Ще започна да записвам, може ли? - Да. Няма проблем.
Това е плътна стена.
Мушках я и я ръчках поне 100 пъти...
Но мислите, че е минала именно оттам? - Не знаем.
Мислите ли, че е магически портал? - Казах, че не знаем.
Може ли да взема това? Докато тя се върне.
Не искам да го изгубим в суматохата. - Няма проблем.
Наскоро снимах нещо смайващо.
Бяхме в една стара къща в Нейпървил и една пейка за пиано
се премести 3 метра по пода.
Отне й 7 часа.
За да се премести 3 метра? - Да.
Използвах специална функция на камерата за забавено снимане.
И го заковах.
Такова нещо не се улавя с невъоръжено око, така че..
А закова ли това със забавената функция?
От опит казвам, че това не прилича на класическа проява на духове.
По-скоро е проявление на полтъргайст.
Каква е разликата? - Духовете са с безобидни проявления.
Докато полтъргайстът е шумен, дори злонамерен.
Той буйства, мести предмети.
Появява се и също тъй внезапно изчезва.
И е взел Мади със себе си?
Добре ли си? - Да.
Какво стана?
Трябваше да съм си у дома.
Трябваше. - Не го прави, моля те!
Не мога да те изгубя точно сега. Ако кажа: "Всичко ще бъда наред",
ти трябва да кажеш: "Разбира се, мила".
Иначе няма да преминем през всичко това.
Сканирахме къщата и сега се подключваме към системата.
Тъй че, ако Мади опита да се свърже, ще имаме по-ясна идея какво става,
което може да ни помогне да я върнем. Как ви звучи това?
Звучи ми добре, но може ли малко по-бързо?
Да те попитам нещо.
Баща ти от известно време е безработен, нали?
Да, така е.
Няма нищо. Никой не е перфектен.
Мислех си, ако иска да изкара малко пари и то бързо,
отвличане от полтъргайст не е толкова лоша идея.
Дори и да се окаже мошенгия.
Обявявате го на всички, показват ви по телевизията...
Правите собствено риалити. - Би ли млъкнал?
Няма ли да е готино? - Не искаме риалити. Искаме си Мади.
Бива си те, момче.
Много те бива.
Монтира ли сензора за топлина в гардероба?
Още не. Не знаех как да го закрепя.
Завинти го, Бойд.
Йес, капитане.
"Завинти го."
Не може да бъде.
По дяволите.
Хванах те.
Не!
Свърши ли там горе? - Да.
Сензорът в гардероба ли е?
Долу-горе.
Бойд, приеми нещата насериозно, разбираш ли?
Нали? - Да, добре.
Казвах, че някои хора мислят, че има различни нива на реалността.
Тук е физическото ниво, но щом умрем, душата отива на друго ниво -
астрално или духовно.
Което значи - хем сме тук, хем ни няма.
Вижте тук.
Вижте сега и това. Благодаря ви, д-р Пауъл.
Това сме ние тук. На физическото ниво.
А Мади някак си е била изтеглена тук.
Хем е тук, хем я няма.
Точно така.
Тогава някой трябва да отиде при нея и да й покаже пътя обратно.
Това всъщност не е лоша идея.
Убедена съм, че Мади ни чува по-добре, отколкото ние нея.
Това оборудване ще филтрира смущенията,
така че ще можем да общуваме с нея по-добре.
Как да започнем?
Просто я повикайте.
Добре.
Мади?
Мадисън, мама е.
Чуваш ли ме?
Мадисън, искаме да говорим с теб.
Искаме да знаем, че си в безопасност.
С нас ли си?
Мади, искаме да чуем гласа ти. Разбираш ли, миличка?
Ще кажеш ли здравей на мама?
С нас ли си?
Толкова много ни липсваш.
Толкова, толкова, толкова много ми липсваш.
Здравей, мамо.
Здравей, миличка! - Здравей, скъпа. Татко също е тук.
Всички те чакаме, миличка. - Татко, къде си?
У дома сме и искаме сега да се върнеш при нас, мила.
Опитах, но не мога да ви намеря.
Добре, но продължавай да опитваш, защото всички сме тук. Съвсем наблизо.
Мамо? Мамо?
Тате, това ти ли си? - Не, татко е тук, миличка.
При нея има някого! Кой е с теб, миличка?
Кой е с теб? - Те са навсякъде около мен.
Мади!
Мади, чуваш ли ни? - Какво става?
Мамо. Мамо.
Татко? - Мади?
Мадисън?
Тате, страх ме е.
Мади! - Не, чакай!
Г-н Боуен, не!
Мади.
Мади, това съм аз, скъпа.
Пуснете я! Пуснете я!
Пуснете я! Тя няма да остане с вас.
Излез!
Добре ли си? Удари ли те нещо?
Добре ли си? - Какво е това?
Ерик.
Какво е станало?
Това, г-н Боуен, е пътят на Мади навън.
Но мисля, че ще ни трябва помощ да я прекараме оттам.
Каква помощ? - Чували ли сте за Кариган Бърк?
Няма начин.
Какво се е случило с ръката ти?
Блачард, Мичиган. '97.
Мазе с привидения. Духът не искаше да си тръгне.
За щастие не всички са толкова гневни. - Нашият е.
Добре ли си, момчето ми? - Да. Човекът дойде.
Вие сигурно сте сем. Боуен? - А вие сигурно сте подкреплението.
Д-р Пауъл.
Ние сме готови, ако искаш да започнем.
Голям фен съм ви. Казвам се Бойд. Приятно ми е.
Дръж.
Знае, че това не е за по телевизията, нали?
Предупредила съм го. - Защо го прави, тогава?
Тук ли е била билокацията? - Оттам изпадна една маса.
За малко да ме смачка.
Всичко наред ли е? - Ако беше, нямаше да съм тук.
Тази къща не е чиста.
Какво?
Добре, да започнем поред.
Искам да ми кажете някои неща за Мади.
Имали ли сте чувството, че е леко странна?
Странна ли? - Какво имате предвид?
Да сте я чували да говори на някого, без да има никой?
Да, има въображаеми приятели, но това е нормално.
Мисля, че иска да каже, че Мади може би има дар.
Не бих използвал точно тази дума, но добре.
Искате да кажете, че може да говори с духове?
Тя е само на шест.
Тоест силата й е в най-чиста форма, без предубеждения и циничност.
Как мислите, защо са се свързали именно с нея?
Защо не са се свързали с вас? - Все казвате "те". Но кои са "те"?
А, Брук ми каза, че този квартал е построен върху гробище.
Татко, наистина ли? - Спокойно. Било е гробище. Сега не е.
Преместили са телата отдавна. - В по-хубав квартал.
Не мисля, че са. Просто са казали на хората, че са го направили.
Но са преместили само надгробните камъни.
И са оставили костите?
О, боже мой.
Тук не става дума само за няколко ядосани призрака.
Никога досега не съм изпитвал такова чувство.
По-скоро е цяла тълпа. Преживели са страшна несправедливост
и този гняв и отчаянието са създали нова, могъща сила.
Полтъргайст. Те са в капан и са отчаяни.
И дъщеря ви е техният билет навън от чистилището.
За какво им трябва тя?
Искат тя да бъде техния фенер в мрака.
Да ги изведе до светлината.
А какво ще стане, ако и тя отиде в светлината?
Ако го направи - няма връщане.
Само защото той го казва, не означава, че това е истина.
Твоите думи не ми се струват смислени. - Но всичко останало да, така ли?
Гардеробът, дървото, пушещата дупка в тавана?
Всичко има смисъл, само аз говоря глупости.
Не знам. Не знам.
Просто искаме да си върнем дъщеричката.
Искаме дъщеричката си. - Ерик, знам точно как се чувстваш.
Не съм сигурен. - Живея с това всеки ден.
Човек не знае в какво да вярва, но аз съм тук да ви помогна.
Вярвате в това, нали?
Добре.
Имаме само вас, така че - да действаме.
Всички получават по един джипиес.
Той ще ни дава сведение, къде се намирате по всяко време,
в случай, че стане нещо.
Какво да правя с него? - Сложи си го в джоба.
Странно, нали? - Да.
Какво му има на крака? - Не знам.
Ще ми покажеш ли как да работя с това? - Добре.
Доста е сложно. Искаш ли аз да го управлявам?
Ще се справя.
Ще ме попиташ ли или ще ми зяпаш крака цял ден?
Не зная за какво говорите. - Дай да приключим с това.
Какво правите? Не, не, не искаме да го гледаме. Странно е.
Какво ти се е случило? - Какво ти се е случило?
Португалия 2003. В горите на Букасо имаше един манастир,
с особено гадно същество.
И вие го прогонихте?
Не и преди да отхапе парче от крака ми.
Много ви благодаря. А сега отивам да повърна.
Ами другият белег?
Това е хубава история. Да я оставим за накрая, а?
Ако не загинеш.
Добре.
Защо го правиш? - Кое?
Разказваш стари бойни истории и звучиш като старец.
Професионално изкривяване. Ние стареем с "кучешки" години.
Имате ли деца, г-н Бърк? - За съжаление, не.
Жена ми не искаше деца, като се има предвид професията ни.
Не беше само професията.
Вие двамата сте били... - За кратко.
Бяхме млади и глупави. - Само единият от нас беше глупав.
Не бъди така сурова към себе си. Тогава бях неустоим.
Ще отида да проверя уредите горе. - И тя хуква, както избяга и от брака.
Право в ръцете на академичния живот. Сигурен, стабилен живот.
Но още й липсвам. - Не, не ми липсваш.
Липсвам ти, поне малко. - Не, ни най-малко.
Тя забравя, че имам усет за тези неща. Знаеш, че имам специални умения.
Не са толкова специални.
Добре ли си? - Малко съм изплашен.
Така ли? Аз също.
И какво ще правим тогава?
Не знам. Ще мислим за Мади?
Да, да опитаме с това.
Сега по-малко ли си изплашен?
Не, всъщност не.
И аз не.
Но се чувствам малко по-смел. - И аз.
Стана. Брук, видеото е готово.
Да вървим. - Тук долу сме готови за действие.
Кендра, метни ми онзи колан от чантата насреща.
Добре, нека сме наясно.
Първо, използваме въжето като мост между входа и изхода.
Правилата там вътре са други.
Няма горе, няма долу и няма прави линии.
Затова ние трябва да създадем една.
Това е спасителното ни въже.
Ако го изтървем, няма да намерим пътя обратно.
Стана!
Щом го направим, ще пратим вътре дрона да видим къде е Мади.
Дръж го здраво. Здраво.
Здраво, Грифин.
Ето я Мади! Мади?
Мамо.
Мамо? - Мади.
Мамо?
Мади? Мадисън, чуваш ли ме? - Мамо.
Мадисън! Мадисън?
Мадисън, скъпа. Мадисън, миличка. Мама е.
Мамо? - Мади?
Тате?
Мадисън! Мадисън!
Отивам, отивам. - Чуй ме, Ерик!
Аз съм й майка. Аз трябва да отида. - Мамо, не може да отидеш.
Близо е до светлината. Влизам там и ще я изведа.
Отивам аз. Вие сте й непознат. - Не сте го правили преди.
Представа си нямате какво е там. - Добре, ще отида аз!
Идете на семейна терапия. Ще я изведа оттам веднага.
Спрете всички! Грифин вече е горе.
Гриф! О, боже, Гриф!
Грифин!
Не биваше да я оставям сама.
Не! Грифин, не!
Грифин!
Не!
Вървете долу и хванете здраво въжето.
Като ви дам знак, дърпайте с всички сили.
Ами, ако не стане? - Ейми, скъпа,
ще стане.
Направи така, че да стане! Нали каза, че можеш да говориш с тях?
Кажи им да пуснат Мади!
Разчитам на теб!
Това дете не ви е сторило нищо лошо.
Не ви заплашва по никакъв начин.
Чакай.
Чакай. Не, не. Той изчезна от екрана. Изгубихме го.
Мади?
Грифин?
Мади, трябва да вървим.
Не мога. - Можеш. Трябва веднага да тръгваме.
Няма да ме пуснат.
Въжето!
Хайде, Мади, бягай!
Мади! Грифин!
Боже. При мен сте, милички. Всичко ще се оправи.
Имат пулс! Ерик!
Дишат. Тя диша. Мама е тук.
Исусе Христе! - Как са те?
Какво да правим? - Веднага ги сложете във водата.
Събуди се, миличка. Хайде.
Хайде, мила, събуди се. Чуваш ли ме? Чуваш ли мама?
Събуди се, миличка. - Хайде, хайде.
Грифин, събуди се, моля те.
Разчитам на теб, момче. - Събуди се, мила, събуди се сега.
Браво! Ето го! Събуди се! - Добре ли е Мади?
Да, Мади е добре! Мади ще се оправи.
Чуваш ли мама? - Хайде, миличка.
Моля те, събуди се. Моля те.
О, мила! Съкровището ми.
Здравей, миличка, здравей.
Здравей, мамо. Здравей, татко.
Здравей, миличка.
Всичко е наред, мамо. Грифин ме спаси.
Да, така е. И знаеш ли защо? Защото е супермомче.
Да, да.
Обичам ви, дечица. Обичам те, мили.
Боже, Господи!
Добре, качвайте се! - Ще се върнем ли някога пак?
Не, скъпа. По дяволите, не е възможно.
Благодаря ти за всичко. И се надявам да не се видим отново.
Не зная защо все ми го казват. - Довиждане.
Разкажи ми. Заслужих го.
Бърбанк, Калифорния, 2012.
Заснемахме епизод в обитавана от духове автомивка.
А озвучителят беше заспал.
Значи, не е от призрак? - Не.
Просто задрямал озвучител с много голям микрофон.
Кажи го. - Няма.
Мамо, за Лорън е. - Бърк, кажи фразата!
Тази къща е чиста. - Можеш и по-добре. Хайде, де.
Тази къща е чиста.
О, боже! Тя ще се побърка.
"Тази къща е чиста."
Обаче не е. - Разбира се, че е, скъпа.
Ти помогна на духовете да отидат към светлината.
Но те не отидоха. - Тате, тръгвай!
Те не отидоха в светлината, мамо. Трябваше аз да ги заведа,
но не исках да вляза там, и те също не отидоха.
Тате, тръгвай! Тръгвай!
Излизайте от колата.
Добре ли си, скъпа?
Всички добре ли сте? - Ерик. Ерик.
Дръж се, мила.
Къде е Мади? Къде е? Къде?
Мади! - Мамо.
Нещо не е наред, мамо.
О, боже! - Мамо!
Мади!
Мамо! Мамо! - Мади!
Дръж се! - Мамо! Мамо!
Дръж се, мила. Хайде. - Мамо!
Дръж се!
Дърпайте!
Освободете това семейство, тъй както вие искате да сте свободни.
Не прави глупости. - Все това правя. Нали затова замина?
Кариган, моля те. - Те няма да пуснат това семейство.
Писна ми да се преструвам пред камерите, Брук.
Само аз мога да изведа тези души към светлината. Знаеш го.
Чакай! Няма нужда да го правиш!
Зная, но го искам. - Чакай.
Как ще разбера, че си се върнал?
Ще измисля нещо. Сбогом, Брук.
Ейми, ела тук. Да вървим.
Мади! - Да вървим! Хайде.
Внимавай, главата. Хайде. - Мади, хайде, да вървим.
Мама ще те хване. - Не!
Кендра, идвай! Да тръгваме.
Съжалявам, че се държах така, татко. - Няма нищо. Ще говорим за това после.
Мамка му.
Хей! Какво правиш?
Имам работа! - Чакай!
Татко!
Ейми, трябва да намерим кола. - Ерик, вземи моята и тръгвайте!
Мамо!
Хайде! Тръгвайте!
Татко, ще тръгнат ли след нас?
Гриф, не гледай назад. Не гледайте назад.
Някакви следи?
Нищо, джипиесът не го отразява.
Чакай, уловихме нещо.
Здравейте! Явно сте ни намерили лесно.
Не е ли прекрасна? Мисля, че ще е тази.
Близо до училището. Близо до игрището за бейзбол.
Почакайте да я видите отвътре. Четири спални и много гардероби.
Това не ни е приоритет. - Предният ни гардероб ме изяде.
Много хитро.
Обаче, къщата наистина има характер.
Вижте облицовката. А ето го и фоайето.
Навсякъде оригинални мотиви. Ето го и кабинетът.
Излиза право в задния двор. Перфектно за децата.
И видяхте ли това дърво? Много е старо. Тук е отпреди...
Ало? Къде сте?
Страхотно.
Да се махаме оттук.
ПОЛТЪРГАЙСТ
Дали този лабиринт от канали е дом на зъл дух?
Аз съм Кариган Бърк и съм тук...
А аз съм Брук Пауъл. Ние сме тук да прочистим къщата.
Не бях свършил! - Извинявам се. Рано ли влязох?
И вече не казваме "прочиствам къщата". Махнахме го.
Мислех, че излизам, когато кажеш: "А аз съм Кариган Бърк".
Дори не го казах. - Като чух "а" и излязох.
Това е грешното "а". - Добре.
Някой ще ми каже ли, кое е вярното "а"?
Превод: maishka